Bhagaván Šrí Ramana Maháriši

Dodatek ke 40 veršům o Skutečnosti

(zveřejněno na www.rudolfskarnitzl.cz)

(Bhagaván Šrí Ramana Maháriši je autorem veršů, zvýrazněných v textu kurzívou.)

Vzývání

To, co je Podporou, Duší, Zdrojem, Účelem a Silou tohoto světa, co je Skutečností za veškerým projevem, to jediné opravdu existuje. Přijměte tuto Pravdu a zachovávejte ji svém Srdci. (Jóga Vasišta, kap. 8, verš 12)

Text

1) Ve společnosti mudrců mizí připoutanost a se zmizením připoutanosti zmizí klam. Osvobozený od klamu dosahuje člověk stálosti, a tím i osvobození, zatímco ještě žije v těle. Proto vyhledávejte společnost mudrců. (Bhadža Góvinda, hymnus Mohamudagaram od Šrí Šankary)

2) Nikoli nasloucháním kázání, nikoli studiem knih, ani záslužnými činy, ani jakýmikoli dalšími prostředky nelze dosáhnout Svrchovaného Stavu, který je dosažitelný pouze skrze sdružení se s mudrci a pronikavým pátráním po Svrchovaném Já. (verš z Jógy Vasišty, 5 – 12, verš 17)

3) Když jsme se naučili milovat společnost mudrců, nač jsou nám pak pravidla všech duchovních disciplín? Když vane příjemný, chladný, jižní vánek, je zde zapotřebí ventilátor? (verš z Jógy Vasišty)

4) Vzrušení je přemoženo chladným světlem luny, životní potřeby uspokojí strom, který plní přání, a hříchy jsou smyty ve svatých vodách Gangy. Celá tato trojice – vzrušení, potřeba a hřích – prchá před vznešeným pohledem mudrce, jenž nemá sobě rovna. (Subhašíta Ratna Bhandagara, kap. 8, verš. 6)

5) Svaté řeky, které jsou jen vodou, a sochy bohů, které jsou zhotoveny z kamene a jílu, nejsou tak mocné jako mudrci. Zatímco řeky a sochy očistí člověka až po nesčetných dnech, zrak mudrce očistí člověka pouhým letmým pohledem. (Šrímad Bhagavatam, kap. 48, verš 31, desátý zpěv)

6) Žák: Kdo je Bůh?

Mistr: Ten, kdo zná mysl.

Žák: Já sám, duch, poznávám svoji mysl.

Mistr: Proto jsi Bůh. A šruti (posvátná písma – pozn. překl.) také prohlašují, že je jen jediný Bůh – Znalec mysli.

7) Mistr: Co je světlo, díky němuž vidíš?

Žák: Ve dne je to slunce, v noci lampa.

Mistr: Čím vidíš tato světla?

Žák: Zrakem.

Mistr: Čím vidíš zrak?

Žák: Myslí.

Mistr: Čím vidíš mysl?

Žák: Sám sebou.

Mistr: Pak ty jsi Světlo Světel.

Žák: Ano, tak tomu je.

(Ekasloki od Šrí Šankaračárji)

8) V nitru Dutiny Srdce jediné brahman samo září jako „Já jsem Já“, jako átman. Dosáhněte Srdce hlubokým ponořením se při pátrání po pravém Já (Self), nebo kontrolou mysli a dechu a prodlévejte pevně v átman.

(V roce 1915, když Bhagaván žil ve Skandaášramu, mladý stoupenec Jagadiswara Šastri napsal na kousek papíru slova v sanskrtu: hridaja kuhara madhje (v nitru dutiny Srdce). Pak šel za svými povinnostmi. Když se vrátil, našel ke svému překvapení kompletní sanskrtský verš, který těmito slovy začínal a dozvěděl se, že jej napsal Bhagaván. Bhagaván později přeložil tento verš do tamilštiny a začlenil do tohoto díla. Verš rovněž využil Kavjakanta Ganapati Muni ve svém spise Šrí Ramana Gíta, kap. II, verš 2)

9) V lotosu Srdce přebývá čisté a neměnné Vědomí jako svrchované Já (Self). Když je ego odstraněno, toto Vědomí pravého Já udělí duši osvobození. (Devikalottaram, verš 46)

10) Tělo je netečné jako hliněný hrnec. Protože tělo nemá vědomí „já“ a protože se denně ve spánku, když ztrácíme vědomí těla, dotýkáme naší skutečné podstaty, pak tělo není „já“. Kdo je tedy ono „já“? Kde je toto „já“? V Dutině Srdce těch, kdož se takto ptají, zazáří jako JÁ, jako samojediný, jako Pán Šiva z Arunáčaly.

(Maháriši složil tento verš původně v sanskrtu a později jej přeložil do tamilštiny.)

11) Kdo je narozen? Je to pouze ten, jenž se ptá: „Odkud jsem se zrodil?“, takový je opravdu zrozený v brahman, v Základním Zdroji. Vskutku je věčně zrozený. Je Pánem světců; je věčně mlád. (složeno při oslavě narozenin Bhagavána)

12) Odložte názor „toto bídné tělo jsem já“ a hledejte nepřetržitou blaženost svrchovaného Já. Hledat svrchované Já a pečovat o smrtelné tělo, je jako se pokoušet překonat proud řeky držíce se krokodýla. (první věta verše byla složená Mahárišim, druhá pochází z Vivékačudámani, verš 84)

13) Veškeré způsoby dobročinnosti: pokání, oběť, cnost, jóga a bhakti; Dosažení Nebes, Skutečnost, Mír, Pravda, Milost, Ticho, Ustálenost, Nesmrtelnost, Poznání, Zřeknutí se, Osvobození, Blaženost – toto všechno je jen výsledkem utišení myšlenky, že tělo je svrchované Já.

14) Co je činnost nebo zbožnost? Co je spojení nebo poznání? Je to zkoumání: „Čí je toto konání? Čí je netečnost? Čí je oddělenost? Čí je nevědomost?“ Zkoumáme-li takto, ego zmizí. Přebývejme jako svrchované Já, v němž těchto osm vlastností nikdy nebylo. To je pravá existence.

15) Mnozí jako nějací blázni horlivě hledají zázračné síly, aniž chápou, že jimi pohybuje vyšší energie, a ne jejich vlastní. Jejich bláznovství je jako vychloubání se mrzáka, který svým přátelům říká: „Když mě postavíte na nohy, pak se vypořádám se všemi protivníky.“

16) Jelikož ztišení mysli je pravé osvobození a zázračné síly nejsou dostupné bez činnosti mysli, tak jak mohou ti, jejichž mysl má k oněm silám sklon, dosáhnout blaženosti osvobození, která je ukončením veškeré činnosti mysli?

17) Bůh nese břemeno světa, zatímco klamné ego se domnívá, že náklad je jeho a tváří se důležitě jako socha, která zdánlivě podpírá věž. Když cestující ve vagónu, který může vézt jakoukoli váhu, neodloží své zavazadlo, ale s bolestí jej nese na hlavě, čí je to chyba?

18) Mezi bradavkami, v hrudi a nad žaludkem se nachází šest orgánů různých barev. Jeden z nich, vypadající jako pupě lilie, je Srdce a nachází se na dva prsty vpravo od středu hrudi. (z Aštanga Hridajam, Malajalam)

19) Je tiché (doslova „jeho ústa jsou zavřená“ – pozn. překl.). Uvnitř jeho dutiny sídlí hluboká temnota, naplněná všemi tužbami. Soustředí se zde všechny hlavní nervy. Je to domov dechu, mysli, světla poznání. (z Aštanga Hridajam, Malajalam)

20) Pán, jehož domov je v nitru Srdečního Lotosu, je chválený jako Pán této Dutiny. Jestliže se s pomocí praxe pocit „Já jsem On, Já jsem Pán této Dutiny“ ustálí pevně, stejně pevně, jako vaše současné přesvědčení že jste ego usazené v těle, pak povstanete jako Pán této Dutiny a iluze, že jste tělo podléhající zkáze, zmizí jako temnota při východu slunce. (složeno Bhagavánem s využitím dvou myšlenek z díla Prabhulinga Leela, verše 45 a 46)

21) Když se Ráma zeptal: „Co je tím ohromným zrcadlem, v němž vidíme obrazy věcí? Co je to, jež je nazýváno Srdcem všech bytostí světa?“ Vasišta odpověděl: „Když přemýšlíme, nazřeme, že všechny bytosti světa mají dvě srdce.“ (Jóga Vasišta, 5 -78, verš 32, 33)

22) Jedno z nich má kvalitu směřující dovnitř, druhé má kvalitu směřující ven. Poslouchej, jak se liší. Srdeční orgán, umístěný v hrudníku fyzického těla, má kvalitu směřující ven. Druhé Srdce, jež je formou Čistého Vědomí, má kvalitu směřující dovnitř; obě jsou současně vně i uvnitř – protože není žádné uvnitř či vně. (Jóga Vasišta, 5 -78, verš 34, 35)

23) Duchovní Srdce je podstatou a v něm přebývá celý tento svět. Je zrcadlem, v němž je vše shlíženo. Je zdrojem všeho bohatství. Proto můžeme Vědomí nazývat Srdcem všech bytostí. Toto Srdce není součástí těla, které podléhá zkáze a je netečné jako kámen. (Jóga Vasišta, 5 -78, verš 36, 37)

24) Cvičení, které noří ego v čisté Srdce, jež je veškerým Uvědomováním, bude tlumit tendence mysli i dech. (Jóga Vasišta, 5 -78, verš 38)

25) Stálou meditací v Srdci: „Já jsem To – čisté, nepodmíněné Vědomí, které je Šivou“ se odstraní všechny náklonnosti ega. (Devikalotára, verš 47)

26) Po prozkoumání různých stavů bytí a s pevně usazenou myslí ve Stavu Nejvyšší Skutečnosti můžeš, ó hrdino, hrát svoji hru kdekoli na světě. Máš poznání Pravdy, která je v Srdci, jako podstata všech jevů. Aniž by ses´ od Skutečnosti odklonil, hraj si ve světě, ó hrdino, jako bys´ jej miloval. (Jóga Vasišta, 5 – 18, verše 20 – 23)

27) Se zdánlivým nadšením a potěšením, se zdánlivým vzrušením a nechutí, se zdánlivým úsilím a lpěním, a přesto bez připoutanosti, hraj si, ó hrdino, zde na světě. Prostý všech pout a s lhostejností mysli, jednej navenek ve všech situacích podle úkolu, který sis´ předsevzal, hraj si, jak chceš, ó hrdino, zde na světě. (Jóga Vasišta, 5 – 18, verše 24 – 26)

28) Ten kdo je usazený v Pravdě poznáním átman, ten, kdo přemohl pět smyslů, ten je nazýván světlem poznání, hromovládcem vědění, přemožitelem času a hrdinnou, jež porazil smrt. (verše z Jógy Vasišty)

29) Tak jako na zemi s příchodem jara zazáří strom svěží krásou listoví, tak i ten, kdo viděl Pravdu, bude zářit leskem inteligence a síly. (Jóga Vasišta, 5 – 76, verš 20)

30) Mysl, jež je bez připoutaností, je nečinná, i když jedná. Je to podobné, jako když se někomu vypráví příběh, zatímco se jeho myšlenky potulují. Ale mysl, ponořená do náklonností, je činná, i když nic nekoná. Je to podobné, jako když spáč leží bez hnutí, ale ve svém snu šplhá na horu a padá z ní dolů. (Jóga Vasišta, 5 – 56, verše 13, 14)

31) Jako není pohyb vozu, jeho zastavení a vypřáhnutí vnímán cestujícím, který ve voze spí, tak i Mudrc, spící ve voze svého těla, nevnímá činnost, uvažování a spánek, spojené s tímto tělem.

32) Pro toho, kdož pozoruje bdění, snění a spánek, existuje stav za těmito třemi. Je to bdělý spánek, čtvrtý stav, nazývaný turija. Jelikož je skutečný jen tento stav turija a tři zdánlivé stavy jsou iluzorní, je „čtvrtý“ stav vskutku stavem transcendentním.

33) Prohlášení, že džňánin je pod vlivem prárabdha karmanu (karman pro současný život), ale je svobodný od sánčita karmanu (karmanu minulých životů) a agámi karmanu (karmanu, který bude odžit v budoucnu), je jen zdvořilá odpověď na otázky nevzdělanců. Umře-li manžel, žádná z jeho manželek neunikne vdovectví. Stejně tak když zmizí konající, zmizí i všechny tři druhy karmanu.

34) Pro nepoučené existuje jen rodina, která se skládá z manželky, dětí a rodinných příslušníků. Ale v mysli učenců jsou, jako překážky v józe, mnohé rodiny, tvořené knihami, teoriemi a názory. (Subhašita Ratna Bhandagara, Prakarana VI, Šanta Rasa Nirdeša, verš 13)

35) Jaký užitek mají učenci z písma, pokud nezničí svůj osud zkoumáním: „Odkud jsem se zrodil?“ Jsou něčím jiným nežli gramofonem, ó Pane Arunáčaly? Učí se a opakují slova, aniž by uskutečnili to, co je jimi míněno.

36) Snáze je spasen nevzdělaný, nežli ten, kdo je učený, ale nepodrobený. Nevzdělaní jsou oproštěni od stisku démona pýchy, nejsou rušeni množstvím vířících myšlenek a slov, jsou zbaveni bláznivé honby za bohatstvím, jsou zproštěni mnoha, mnoha nesnází.

37) Třebaže člověk vzhlíží na svět jako na pouhý věchet slámy a zachovává všechny posvátné tradice, je pro něj těžké uniknout z nesvobody, pokud se podal podlým lichotkám – prodejné nevěstce. (z Sádhaka Avasta od Šrí Sadašiva Brahmendry)

38) Bez myšlení na sebe, nehledě na jiné, bez odchýlení se od jediného pravého stavu – pokud člověk vždy přebývá v jediném svrchovaném Já, existuje pro něj někdo jako od něj cizí? Záleží na tom, co o něm lidé říkají? Záleží na tom, jestli se chválí nebo obviňuje?

39) Udržujte advaitu (nedvojnost) uvnitř Srdce. Nepřenášejte ji do jednání. I kdybys´ ji, ó můj synu, používal ve vztahu ke třem světům, nepoužívej ji ve vztahu ke Guruovi. (Tattvopadéša od Šankary, verš 87)

40) Vyslovím pravou podstatu konečného učené Védánty: když ego zanikne, stane se Tím, svrchovaným Já, Čistým Vědomím. Jen To Jediné zůstává.